PERSONER OG BEGIVENHEDER ER OPDIGTEDE
ENHVER LIGHED MED VIRKELIGHEDEN ER UTILSIGTET
Skal vi fortsætte?
- Hvad kunne syrerne finde ud af? - Ikke meget på det tidspunkt.
Dækhistorierne skærmer af.
Min dækidentitet var Paul Lefebvre, som underviste i Damaskus.
Han oprettede et teaterkursus og arrangerede litteraturaftener.
Visse intellektuelle deltog i dem, til krigen satte en stopper for dem.
Så tog Lefebvre til Jordan og underviste i Amman.
Derefter forlod jeg Jordan under mit sande navn, Guillaume Debailly.
DEN JORDANSKE AMBASSADE KONSULARAFDELING
De er velunderrettet. Der var en Paul Lefebvre.
En litteraturlærer, der opholdt sig i Jordan fra april til juni 2014.
- Her er alt det, vi har på ham. - Mange tak.
Han var der i to måneder, så tog han til England.
Det er alt, hvad vi har på ham.
Vi kan forhøre os hos briterne. Men det kan tage tid.
Dækhistorier er som usynlige skærme. Forruder, som stopper fluerne.
- Hvad vil du? - Forklare mig. Du tager fejl af mig.
Jeg ved godt, at du har det skidt med mine spørgsmål om din franske ven.
- Hvilken ven? - Din kære Paul Lefebvre.
- Han er ikke "min kære". - Nadia ...
Jeg bryder mig faktisk ikke om at blande mig i dit privatliv.
- Hvad ved du helt præcist om ham? - Som sagt er han fransklærer.
- Hvor underviser han nu? - Ingen steder. Han skriver en bog.
- En bog? - En roman.
- Har han fået udgivet noget før? - Det er vist hans første bog.
- Ellers andet? - Han har vist en datter.
- Hendes navn? - Jeanne, tror jeg.
- Tror du. Hvor bor han? - Det ved jeg ikke.
Har du aldrig besøgt ham? Hvor mødes I så?
Ude. På restauranter. Er du snart færdig med afhøringen?
- Til klokken fire om morgenen? - Vi går ture og får et par glas.
- Hvorfor har du aldrig besøgt ham? - Han bor vist hos en ven.
- Hvem? - Det ved jeg ikke.
Du ved intet om din "ven". Hvor han bor, eller hvad han laver.
Du taler om en datter, du ikke ved findes.
Hvorfor spørger du ham ikke selv? Du får hans nummer.
Værsgo. Ring dog og spørg ham.
- Det vil jeg gøre. - Fint. Og lad mig så være.
- Jeg vil ikke have, du ser ham igen. - Jeg gør, hvad jeg vil.
- Jeg sagde nej. - Du skal ikke give mig ordrer.
Det var ikke en ordre, men en trussel. Ser du ham igen, går det dig ilde.
Skrid!
Hvis Cyclone arrangerede sin forsvinden -
- hvem af dem, der bliver aflyttet, ville han så kontakte?
- Sin mor. - Siger han så: "Hej, det er Farid?"
- Nej. Han ved, telefonen er aflyttet. - Han ringer nok ikke engang selv.
Kan dem, der arbejder med aflytningen, genkende Cyclones kode?
- Nej. - Hvem kan så?
Jeg skal nok gennemhøre alle opkaldene til moderen igen.
Guillaume.
Den algeriske delegation er ankommet.
- Er mødet begyndt? - Ja. Hvad er der?
- Vi må gøre noget. - Sige, de har vores forsvundne agent?
Nu de er her, skal vi så intet gøre?
Præcis. Vi tør ikke risikere en diplomatisk krise.
Lad os antage, de har ham.
Så vil de sikkert komme med meget skjulte hentydninger.
De vil se, om vi bider på. Måske sige noget, som kun vi forstår.
- Det kan være en private joke. - Hvad mener De?
Hvis de har ham og vil forhandle, skal vi kunne tolke signalet.
Men hvis ikke, skal vi jo ikke røbe, at vi har mistet en agent.
Fint. De får lov at komme med. Men kun som observatører. Forstået?
Jeg kommer igen.
Glem ikke din aftale med dr. Balmes i dag.
Kom ind. Så skal jeg præsentere Dem.
Hr. Vincent, kommunikationsansvarlig, og Leblanc fra efterretningstjenesten.
- Goddag. - Tag venligst plads.
Der er tale om en fælles øvelse. Hvordan deler vi kommandoen?
Jeres officerer er observatører og får adgang til hele processen.
- Aftalen skal indeholde mere. - Hvad ønsker De mere?
En officiel konsulentrolle for vores forbindelsesofficer.
Jeg kan spørge højere oppe, men garanterer intet. Det er politisk.
Hvis De forstår, hvad jeg mener.
- Vil De sige noget, hr. Leblanc? - Nej, jeg lyttede bare.
Javel. Jeg fortsætter.
Vi har gennemgået mulighederne for brug af fly og landtropper.
Lad os nu drøfte landsætningen af flådens kommandosoldater.
En af jeres ubåde får undtagelsesvist adgang til vores territorialfarvand.
Så må vi jo håbe, den ikke forsvinder ligesom sidst.
Jeg er ikke med.
Det er en dyster historie, som går langt tilbage, ikke sandt?
De har vel ikke glemt "Flambeau", der forsvandt ud for Algier i 1972?
- Nej, naturligvis ikke. - Den blev aldrig fundet igen.
Den slags glemmer man ikke så let.
Det forstås.
Skal jeg gå videre?
Vi har gennemgået mulighederne for brug af fly og landtropper.
Lad os nu drøfte landsætningen af flådens kommandosoldater.
GEOFYSISK INSTITUT
- Vi ses senere. - Ja.
- Pakistansk eller koreansk? - Beklager. Jeg skal til tandlægen.
- Jeg færdiggør lige målingerne. - Hvilke målinger? Må jeg se?
Dér. Spændingskurven. Den falder. Ved du hvorfor?
- Havstrømmene. - Okay.
- Held og lykke hos tandlægen. - Tak.
- Det er ikke godt. - Jeg er i tvivl. Det var tvetydigt.
- Hans hånd på Deres? Tvetydigt? - Og på musen.
Men min hånd var mellem hans og musen.
Blev De flov? Så flirter han.
Er det intet, føler man intet. Medmindre man er sexgal. Er De det?
Han flirter. Okay ...
- Det er noget lort. - Jeg har ikke gjort noget.
Han er iraner og gift.
Og De er ung, ny og forbuden frugt. Det er tre gode grunde.
- Hvad gør jeg? - Passer på.
- Giv ikke efter, for ... - Det er no-go.
Præcis. Og fordi hvis De gør, så tager han Dem aldrig med til Iran.
- Skal jeg afvise ham? - Ja, men vær forsigtig.
Hvis De gør ham utilpas, eller han føler sig afvist, er det slut.
Så tager han Dem aldrig med til Iran. Basta.
Hvad skal jeg så gøre?
Hvis han prøver på noget, må De undgå ham uden at ydmyge ham.
Så træk Dem ikke helt tilbage. Lad ham komme nærmere, og så ...
- Ja? - Så må De jo se.
Det kommer an på situationen. De må afvæbne ham.
De skal nok finde på noget.
- Ja? - Det er Sandrine.
- Hej, min skat. - Din kat er hos mig.
- Sikker? - Ja.
Det er godt.
Den kom ind ad vinduet. Jeg gav den mælk. Vil du have den?
- Kan du beholde den et par dage? - Ja da.
- Skal du rejse? - Ja, til Algier og besøge min søn.
Jeg er nervøs, jeg har ikke hørt fra ham.
- Naturligvis. Hvornår rejser du? - I morgen. Jeg flyver kl. 11.30.
Pis også!
Hvilken del af "kun som observatør" forstod De ikke?
- Jeg sonderede terrænet. - Det var pinligt.
Nej, hvis de har Cyclone, forstod de i det mindste budskabet.
Nu skal de kunne svare. Jeg foreslår en mere uformel kommunikationslinje.
Send mig et skriftligt forslag, inden mødet genoptages om en time.
- Ja? - Vi har et lille problem.
- Et lille problem? - Vi er faktisk på skideren.
SKJULT NUMMER
- Hallo? - Fru Benarfa? Det er Henri Duflot.
Lad være at tage med flyet. Det er en meget dårlig idé. Vi må tale sammen.
- Jeg vil ikke tale med Dem. - De begår en fejl. Jeg sender en vogn.
Skal vi forsyne hende med en gps-sender?
Hun må ikke rejse. Hun kan lave uendelig meget ravage.
Hun kan varsko ambassaden, politiet, offentligheden. Så ryger alle spor.
Både presse og politikere kan blive indblandet.
Enhver mulighed for at beskytte Cyclones dække ryger i vasken.
Af tekniske årsager er afgang AF 342 til Algier blevet forsinket.
Jeg gentager. Af tekniske årsager er afgang AF 342 til Algier forsinket.
- De må følge med os, frue. - Nej! Stands!
Jeg har ikke gjort noget. Jeg har ikke gjort noget!
Stands! I har ikke ret til det her.
Det er en gammel stripklub, der er blevet til en bar.
Der er en god atmosfære.
- The Secret Square? - Hvabehar?
Det hedder den gamle stripklub. Jeg kan køre Dem derhen.
- Er det rigtigt? - Ja. Hvornår kan De?
- I morgen aften. - Det er en aftale.
- Og De har lært arabisk? - På Institut for Orientalske Sprog.
- Hos Driss El Zaïr? - Nej, min lærer hed Chibane.
Jeg kendte en El Zaïr, der underviste i arabisk.
- Men måske på statskundskab. - Måske.
I morgen kl. 22 på Deres hotel? Hvem skal jeg spørge efter?
Undskyld. Jeg hedder Belkacem. Og De hed Vincent, ikke?
- Så ses vi i morgen. - Ja.
Goddag, Guillaume.
Sid ned.
- Ser De Deres datter, Guillaume? - Jeg har desværre ikke tid.
- Klart. Men er det kun derfor? - Hvad tænker De på?
Er hun ikke en del af "det normale liv", vi talte om sidst?
Som kan være svært at finde tilbage til.
Jeg vil gerne se min datter igen.
Men jeg skal finde en agent, hvis forsvinden kan få store konsekvenser.
Prune er et smukt navn.
Hvordan indgår hun i Deres historie? Havde Lefebvre en datter?
Man kopierer sin ægte identitet tæt, så faren for at røbe sig mindskes.
Paul fik en datter med en kvinde, som han siden blev skilt fra.
De talte altså om Prune og Elsa med Deres venner i Damaskus?
Ja. Uden at gå i detaljer, og jeg brugte andre navne.
Prune hed Jeanne, og Elsa var Sylvie.
- Blandede De dem aldrig sammen? - Det er jeg oplært i at undgå.
Og i at påtage Dem en anden identitet og så skifte mellem den og Deres egen.
At have en dækhistorie minder lidt om at være utro.
Mange, der har prøvet det, siger, at det bedste ved det var -
- selve det at leve et dobbeltliv.
Og bagefter savner de egentlig ikke så meget den anden person.
Men mere konteksten, stemningen, den lille, hemmelige verden ...
Uden for den almindelige verden.
- Forstår De, hvad jeg mener? - Både ja og nej.
Synes De ikke, at sammenligningen passer?
- Det synes De nok. - Men gør De?
- Det er da en fin teori. - De reagerer, som om det er en fælde.
- Hvorfor? Jeg vil bare forstå det. - Nej. De vil bevise noget.
Hvorfor vælger De altid den værste fortolkning af folks motiver?
Jeg har baggrundstjekket Nadia El Mansour.
Hun fortsatte på universitetet i Damaskus efter 2014.
Hun er leder af Fonden for bevaring af kulturarven. Den er god nok.
Har hun ikke været væk i nogle uger eller en måned?
Kontaktet Indenrigsministeriet eller sikkerhedstjenesten?
Nej.
Hun er bare midt i en skilsmisse. Det er ikke noget særligt.
- Er De sikker? - Advokatens begæring er i mappen.
Krigen har tidoblet antallet af skilsmisser.
- Tak. - Det var så lidt.
- I har ikke ret til det her. - De kan ikke rejse til Algier.
Det er både farligt for Dem og for ham.
I frygter for jer selv. Jeg vil bare finde min søn.
Har De børn? Ved De, hvordan det er bare at vente? Ikke at vide noget?
Jeg har en søn. Jeg ville blive skør i Deres sted.
Men tag ikke til Algier.
De kan ikke stoppe mig. Frankrig er et frit land, ikke?
Jeg er straks tilbage.
De glemte ham. De svigtede ham. Han betyder intet for Dem.
- Men jeg må gøre noget for min søn. - De tager fejl. Tro mig.
- Han betyder noget for os. - Kan De sove om natten? Ikke jeg.
- Han var stolt af at arbejde for Dem. - Han er stolt af det.
Jeg vil ikke tale mere med Dem.
Jeg vil hjem og sove. Og i morgen tager jeg til Algier.
Det kan De ikke forhindre mig i. Han er min søn. Han er min søn.
Fru Benarfa ...
Min søn fik en infektion ved fødslen og lå i koma i en uge.
Jeg var ved at blive gal.
Jeg gik rundt og rundt og sang stille for mig selv.
Jeg havde det som Dem. Jeg kunne intet gøre.
Jeg kunne ikke engang høre, hvad lægerne sagde.
For mig var de fjenden, der stak slanger i min baby.
Han var lillebitte.
Jeg følte hele tiden, at de løj for mig.
De reddede ham. Og han har det godt nu.
De læger, det er os.
Jeg ved, at det er svært, men De er nødt til at stole på os.
For Deres søns skyld.
Godt. Så bliver jeg her. Jeg bliver hjemme.
- Har De en søn? - Jeg har to døtre.
- Og komaen? - Det passer. Det var den ældste.
Vi ses.
- Kom. Jeg giver et lift. - Nej. Det stopper snart.
- Du kan da ikke stå der og fryse. - Hvilken vej skal De?
Det er op til dig. Jeg har god tid. Hop nu ind. Jeg bliver snart lynchet.
- Kan du lide instituttet? - Meget.
- Jeg lærer en masse, og folk er søde. - Godt.
Jeg har aldrig arbejdet sammen med en kvinde som dig.
Du er virkelig meget intelligent.
- Generer det dig, at jeg siger det? - Nej, det er rart.
Det passer.
For en pige på din alder har du et meget begavet syn på tingene.
Tak.
Tror du, vi kunne mødes uden for arbejdet? Bare os to.
- Har du mon tænkt på det? - Mener De ... Nej, nej.
Det går ikke. Det kan jeg ikke.
Kan du da ikke lide mig? Eller er det, fordi jeg er gift?
Nej. Jeg beklager, men ...
Det er lidt svært, for ...
De minder mig om min far. Jeg ved, det lyder dumt.
- Hvor gammel er han? - Han døde, da jeg var seks.
Han var 35.
- Det gør mig ondt. - Han fik kræft. Det gik hurtigt.
Det var ellers en af de former, man har 90% chance for at overleve.
Men ikke ham.
Jeg havde ikke set ham, siden jeg var fire.
Jeg besøgte ham til sidst. De lod mig komme ind til ham.
Jeg var der i ti minutter. Han var helt tavs.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Så kom der en sygeplejerske. Hun opdagede, at han var død.
- Det var sket, mens jeg var der. - Gør det noget, hvis jeg ryger?
Jeg ved heller ikke, hvad vi ville have sagt til hinanden.
Undskyld. Det er lidt dystert.
- Det var gået hurtigere til fods. - Men jeg var blevet gennemblødt.
Mor?
Det er mig. Går det godt? Forstyrrer jeg?
Nej, jeg har det fint. Jeg kom bare til at tænke på far.
Ja ... Jeg ved det godt.
Jeg vil gerne spise middag med dig. Vær sød lige at ringe.
- Jeg var bange for, du ikke kom. - Hvorfor?
Du så ud, som om du hadede mig sidste gang.
- Jeg blev bange. - Det er jeg ked af.
- Tror du stadig, at jeg lyver? - Nej.
Hvorfor ikke? Har du tænkt over det, jeg sagde?
Hvordan går det med dig og Marwan?
- Hvorfor? - Jeg er nysgerrig.
Er det vigtigt for dig? Vi er ved at blive skilt.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Jeg ville ikke gøre dig bange.
- For hvad? - Jeg ved det ikke.
Vi var sammen, du gik fra mig, vi har lige fundet sammen igen ...
- Jeg er ikke bange. - Det er jeg. Lidt.
Og hvad med dig? Hvordan går det med dig?
- Interesserer det dig? - Ja. Har din datter det godt?
- Hvor bor hun? - I Montreuil hos sin mor.
Vil du møde hende?
- Er hun smuk? - Meget.
- Har hun en kæreste? - Det ved jeg ikke. Hun er diskret.
Ligesom du.
Nadia ... Hvordan går det?
- Nadim El Bachir. Nadias kollega. - Goddag. Paul Lefebvre.
Det er sjovt. Jeg fik lyst til et glas her i baren, og så sad I her.
- Må jeg sætte mig? - Ja, selvfølgelig.
Et glas til Dem, hr.?
Tak. Jeg bliver ikke så længe. Nå?
- Har De kendt Nadia længe? - I halvandet års tid.
- Nå? Så kender De vel Syrien? - Ja, jeg har boet i Damaskus.
- Længe? - I seks år.
- Taler De så arabisk? - Lidt.
Kunne De lide Damaskus? Hvad lavede De der?
Jeg underviste i fransk. Og De selv?
Ligesom Nadia. Men på et lavere niveau.
Jeg gik med til alle hendes timer og prøvede at hjælpe i det små.
- Men nu er De så i Paris? - Ja, som du ser.
Det er godt, at franskmændene går op i vores land og deler vores kultur.
Nå, jeg vil lade jer spise middag. Jeg skal ikke forstyrre mere.
- Hyggeligt at møde Dem. - Farvel.
På gensyn.
- Hvem var det lige? - Nadim.
En lidt irriterende kollega, der underviser i præmesopotamisk kunst.
- Men du kommer jo ikke til timerne. - Heller ikke han. Af samme årsag.
Han vil ikke have det ud. Kan vi skifte emne?
Hvorfor vil du skifte emne? Han forhørte mig jo nærmest.
- Hold nu op. - Den fyr er mere strømer end lærer.
- Var han ikke alt for nysgerrig? - Han interesserer sig for folk.
- Det var en høflig samtale. - Nej, han ville have svar.
Ja, lidt ligesom dig.
Jeg skal nok fortælle dig det.
- Hvad? - Hvad jeg laver i Paris.
Det kommer egentlig ikke dig ved.
Men når Nadim forstyrrer vores middag, gør det måske alligevel.
- Så fortæl mig det. - Det skal jeg nok.
- Men det er ikke tilladt. - Hvad risikerer du?
Det ved jeg ikke helt, men jeg får store problemer.
Hvis du fortæller mig det? Så lad være.
Så længe du ikke er journalist. Det er Nadim bange for, at du er.
- Hvorfor det? - Vi lever alle i hemmelighed.
Hvis vores aktiviteter bliver kendt, risikerer vi at blive slået ihjel.
Det gælder vist også Nadim.
Så sig ikke mere. Jeg stiller ikke flere spørgsmål.
Jeg troede, de vidste, hvad jeg havde lavet i Syrien.
Jeg tog fejl.
Nadia var ikke en trussel for mig. Det var omvendt.
Må jeg nu spørge dig om noget?
Kan vi ikke glemme alt om Nadim, min mand, din datter og krigen?
Kan vi ikke godt?
Nu skal du høre, hvad vi gør ...
Jeg kan godt se, at du er rasende og urolig.
Jeg går ud og bestiller et værelse i mit navn.
Sid og slap af, og tænk over tingene. Tag dig god tid.
Og kom så op til mig, hvis du vil.
Han er efterretningsagent. Det kan mange franskmænd i Syrien være.
En franskmand, der var i Syrien -
- finder hende helt tilfældigt, mens hun er på mission her.
Tror du virkelig, hun går i seng med ham?
Det skulle ikke undre mig. Franskmænd bruger sex for at få oplysninger.
Det ville Nadia ikke gøre. Er hun ikke bange for sin mand?
Du kender ikke de kvinder. De er ikke bange for noget.
Hun adlød ikke mig. Jeg forbød hende at se ham.
Hun gik i hvert fald ikke i seng med ham i aften.
Hvad gør vi? Skal vi gå ind?
Hvis vi går ind, ser han os.
Vi venter, til han kommer ud.
Der er vel andre udgange.
Så er vi på skideren.
Goddag. Jeg skal bruge støjrapporten.
- Den her? - Nej, den lilla mappe.
Marina, kom ind på mit kontor.
Jeg havde en meget dårlig nat. Jeg har næsten ikke sovet.
Det er længe siden, jeg har følt mig så ydmyget.
Endnu værre. Skamfuld.
Det, De fortalte om Deres far, fik mit blod til at stivne.
- Jeg følte mig så sølle, at jeg ... - Det gør ikke noget.
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig.
- Det må De meget undskylde. - Det er fint. De er tilgivet.
- Tak, Marina. - Det var så lidt.
Ingen andre end Deres modpart har nummeret.
Når mødet er slut, så returnér den, så overvåger vi den.
- Er her også danserinder? - Kun som en del af indretningen.
Ærgerligt.
Det er blevet et in-sted.
Men området er stadig ret heftigt.
Min scooter blev stjålet her i nærheden for en uge siden.
- Er her mange tyverier? - Mindst hvert femte minut i Paris.
Min kollega talte om den ubåd, der forsvandt i 72.
- Ja, det var mærkeligt. - Jeg vil hellere tale om scootere.
Man bliver glad for scootere. Især de lidt vintage af slagsen.
Mange ville hellere købe den tilbage end at købe en ny.
Også mig. Hvis tyvene tilbød det, ville jeg nok købe min tilbage.
- Alt afhængig af prisen. - De er sentimental.
Er de også en del af indretningen?
Angående Deres scooterhistorie ... De bliver også stjålet i Algier.
Men ved at spørge de rette og yde noget til gengæld kan man få dem igen.
- Så der er altså håb? - Altid.
Hvis De kommer til Paris igen -
- og vil hygge Dem eller bare tale om scootere -
- så har De mit nummer her.
- Tak for en dejlig aften, Vincent. - Det var en fornøjelse, Karim.
Nu er der hul igennem.
Nu skal han tale med en overordnet. Om nogle dage vender de nok tilbage.
- Hvis de har Cyclone. - Ja.
Men vi holder alle muligheder åbne.
- Sengetid. Tak, Guillaume. - Malotru. Godt gået.
Ham kender vi. Det er Hachem Al-Khatib.
En forretningsmand tæt på Assad. Hvor tog De billedet?
Undskyld ... Huset tilhører i øvrigt ikke os.
Heller ikke Iran, Qatar eller Kina. Jeg har spurgt det russiske kontor.
Rue de la Faisanderie 16 tilhører Aleksandr Manjakin.
Der er flere firmaer der, heriblandt tre ejendomsselskaber.
Alt ser lovligt ud, og regnskaberne indleveres til tiden.
Har du noget på fyren?
Ikke hos os, men måske hos indenrigsministeriet.
- Skal jeg ringe? - Jeg tager mig af det. Tak.
Fru Benarfa tager til Marseille. Hun tager færgen til Algier kl. 16.30.
Hun har ikke sin mobil med, men vi har en tracker i hendes kuffert.
Jeg skal nok tage mig af det.
Stop! Min taske! Min taske! Stop tyven! Stop tyven!
Stop!
Hvad mener du, Nadim?
Skal jeg sige til Bashar, at forhandlingerne er slut -
- fordi en fransk agent knalder med Nadia El Mansour?
Det er ikke det, jeg mener.
Jeg siger bare, at jeg tror, at ham, hun går i seng med, er agent.
Du tror.
Ved du hvad? Du kan selv ringe til Bashar -
- og sige, at han valgte en kvinde, der knalder med en fransk agent.
Narrøv.
Du må hellere være sikker i din sag, Nadim, for hvis du tager fejl ...
Drikker man det sådan?
- Det her er lidt din ungkarlehybel. - Ja, hvorfor ikke?
Jeg har altid opfattet dig som mere alvorlig.
Nej, jeg vil bare ikke ende med min vens pik i hånden.
Nej, det har vi lagt bag os. Vi var 12 år. Det var før AIDS.
Aleksandr Manjakin er en russisk oligark.
Han blev rig på papir og brændstof.
Han har et fint hus på Rue de la Faisanderie.
- Er det det hele? - Nej. Han er i Putins inderkreds.
- Hvorfor er han i Paris? - Forretninger. Og politik.
Han kender syriske forretningsmænd og medlemmer af eksiloppositionen.
- Putin bruger ham som budbringer. - Af hvilke budskaber?
Assad skal presses af Putin til at forhandle med oppositionen.
- Og det bliver via Manjakin. - Hvorfor?
Det skal jo være hemmeligt. Er du gal, mand?
Husk forhandlingerne om Irans atomprogram.
Alle vidste, at de talte med USA. Det sker ikke med Assad.
Enhver, der sladrer om, at Assad er ved at gå af, bliver dræbt på stedet.
Rusland havde tvunget Assad til at forhandle med oppositionen.
Men Assad var i krig for at beholde magten.
Hvis nogen afslørede modsætningen, så Assad tabte ansigt, blev de dræbt.
Nadia ville dø, hvis de fandt ud af, at hun så en fransk agent.
Jeg kunne ikke udsætte Nadia for fare. Ingen måtte vide, hvem jeg var.
For hendes skyld måtte jeg skabe en skærm mellem mig og DGSE.
Den skærm hed Paul Lefebvre.
SKJULT NUMMER
Brugt scooter. God stand. Skal hentes snarest.
Danske tekster: Kjær og Brincker - Subline